Ser man på... Nu är det dags.
Varför måste vi gå i kyrkan, när ingen annan gör det?
För att vi alltid går i kyrkan. För att vi älskar Herren.
-Vi var i kyrkan i går. -Det var begravning, det räknas inte.
Hej!
God morgon!
-Pysslar du med bilen? -Jag fixar bara lite.
Det är väldigt varmt.
När tänker du klä av dig och läsa dikter för mig på din dialekt?
Tjänster och gentjänster.
Jag godtar inte ett nej.
-Jo, jag... -Ja?
Ja?
Hoppa in.
Kingsley... Vet du vem Jayne Mansfield är?
Jayne Mansfield? Hon är filmstjärna, blond med...
Pattar, ja.
Hon dog i en bilolycka i Louisiana för ett par år sen.
En vän till mig ringde och berättade att de har bilen här i stan.
De säljer biljetter och allt. Jag hade nästan glömt att det var i dag.
Vill du följa med? Kom nu.
Okej.
Så groteskt.
Det här är en fin plats, jag brukar köra hit för att tänka.
Jag och Patty Overton gick på som kaniner här.
Det var före kriget.
Sen gifte hon sig med en baptistpastor.
Hon var harmynt och man behövde farfars glasögon för att se brösten-
-men häcken var prima och hon satte i sig hela staken utan att ens hicka.
Det låter som en trevlig flicka.
Till saken nu, piloten.
Tennessee Williams vore väl lämpligt? Kan du "Linje Lusta"?
Hör du?
Nej, jag hör ingenting.
Fåglarna?
Tystnaden.
Det var svårt att vänja sig vid den. Det är det fortfarande ibland.
Det är som att flyta i en stilla sjö med en hel storm i huvudet.
Jag ville inte se några katastrofer.
Jag ville inte veta vad folk tänkte innan de dog.
Jag ville inte se livlösa ansikten med tomma blickar.
Jag ville bara flyga.
När jag var liten läste jag böcker om det-
-och när ett flygplan väl kom förbi iakttog jag det tills det försvann.
Så jag tog värvning 1940. Då var det inte ens krig.
Jag ville bara flyga upp till lugnet och tystnaden.
Jag blev pilot i flottan. Vad säger du om det?
Det var verkligen inte lugnt och tyst-
-utan högljutt, vilt och skrämmande.
Men man flög ju när man skulle, man gjorde sin plikt.
Jag hade tre olika medvetanden när jag lyfte.
Det första tänkte: "På nåt sätt ska jag klara mig hem igen."
Det andra tänkte: "Det här blir sista dagen i mitt liv."
Det tredje befann sig där mittemellan, och tänkte inte alls...
...men lät inget av de båda andra ta överhanden.
Folk säger att de inte vill prata om kriget för att det var så hemskt-
-men jag tror det är för att ingen vill lyssna.
l början av kriget var de japanska piloterna mycket skickligare än vi.
Sen blev vi bättre.
Jag begick ett misstag.
Det var klar himmel och han la sig bakom mig.
Jag blev träffad här och i ryggen.
Jag fattade inte att jag hade blivit skjuten, fast det var väntat.
Hur det än var...
...så hoppade jag.
Egentligen vågade jag inte, men jag ville inte brinna upp.
lnser du vilken tur jag hade?
Nej.
Jag damp ner mitt bland våra marinsoldater.
Jag slogs medvetslös och bröt höger ben-
-ett nyckelben, några revben, bäckenet och båda händerna.
Jag minns ärligt talat inte så mycket.
Den 12 november 1942 i Guadalcanal.
Jag vaknade på sjukhus med händerna och benet gipsade.
Jag var helt förstörd.
Sen anföll de sjukhuset...
...och jag brann nästan inne.
En man kom och slängde en blöt filt över huvudet på mig.
Jag trodde han försökte döda mig.
Men han räddade mitt ansikte. Vad nu det är värt, som Jimbo säger.
Han tog mig därifrån.
Carroll hälsade på ett par gånger, det var fint.
Sen var kriget slut för min del.
Man blir aldrig fri från sin egen hud.
Man måste skjuta ner fem fiender för att räknas som flygaräss.
Jag sköt ner sex.
Jag är ett äss.
Skip...
Jag ruskade inte tupp.
Kom, jag vet ett bra ställe.
Hon, pojkvännen och chauffören dog. Det var mitt i natten.
Ungarna i baksätet klarade sig, men hennesjycke tvärdog.
Jag minns när det hände.
Det är alltid så chockerande när rika och berömda dör.
De är förstås inte immuna, men ändå blir man överraskad.
Folk skulle bli äldre om de stannade där de var.
Många dör där ute på vägarna. Tänk om ens sista tanke blir:
"Nu krockar jag, bara för att jag prompt skulle ut och köpa toapapper."
"Varför torkade jag inte arslet med löv i stället?"
Jag har grubblat mycket på sista tankar på sistone.
Jag hoppasjag slipper tänka nån.
Jag dör hellre i sömnen, helt utan medvetna tankar.
Bara drömmar, förhoppningsvis fina drömmar.
Tre, tack.
Ja...
Maka på dig lite.
Nu ska vi se...
Här är den.
De var tydligen ute i träskmarken.
Det var en besprutningsbil på vägen-
-i ett enda stort moln av insektsgift.
Långtradaren bromsade in när den kom in i dimman-
-och Jayne Mansfields bil gled in under den. Sen var det slut.
Blev hon inte halshuggen?
lnte hela huvudet, bara huvudsvålen.
Ägnar du mycket tid åt att fungera, Kingsley?
Nu för tiden ägnar jag nog mer tid åt att bara acceptera saker.
lnte jag, jag funderar hela tiden.
-Det är inte hennes huvud. -Det vet jag väl.
Pappa tror inte att bilen inte är hennes heller.
Har du inget bättre för dig än att besvära mig?
-Ja... -Jag väntar i bilen.
Har du sett tillräckligt?
Ja, det räcker nog så.
En död människas blick är precis lika tom som dockhuvudets blick.
Det fickjag se mycket av i kriget.
-Det fick väl du också? -Ja, tyvärr.
Men faktum är att vi alla har en katastrof av nåt slag framför oss.
Ja... Hörde du det?
Jag lappar ihop saker, men allt faller isär.
lnnan jag hinner få ihop det faller det isär.
Det är det jag säger, allt är uppochnervänt.
Jag älskar mina pojkar, men förstår mig inte på dem.
Jimbo är normal, och han låg inte ens i strid.
De andra två blev krigshjältar, och nu är de dagdrivare.
Det borde väl vara tvärtom?
Jag måste säga att jag är besviken på Phillip.
Det är nya tider, det goda livet är snart ett minne blott.
lbland hoppasjag få slippa vara kvar när det händer.
-De beter sig som gamla vänner. -Ja, det är fascinerande.
-Vi tar och sätter oss lite. -Vilket oväder det är.
Jag undrar vad de hittade på medan vi var i kyrkan.
-Jag ska gå och fräscha till mig. -Vi tar en promenad.
Du ska ge fan i min syster.
-Jag vet inte vad du tror, men... -Jag är inte arg på dig.
Jag blir bara arg på folkjag gillar.
Låt bli henne, för ditt eget bästa.
Strömavbrott!
Det är en trevlig flicka-
-men låter du henne dra ner dig kommer du aldrig upp.
Neal var smal, vältränad och ödmjuk förut.
Nu går han på som en skördetröska för att slippa höra sina egna tankar.
Han kommer knappt i träningsoverallen-
-äter allt han kommer över och bälgar i sig öl.
Om du vill ha pengar kvar i fickan och förnuftet i behåll-
-så låter du henne vara.
Hon kan jämra sig som en kattunge.
Jag är inte ens säker på att döttrarna är hans.
De pratar om fri kärlek, men fripassagerare är vad de är.
De är helt respektlösa.
Om alla som stupade vid vår sida fick se det här-
-skulle de vända sig om i sina gravar.
Medan våra pojkar krigar i djungeln-
-pissar hippietyperna på vår flagga.
Förstår de inte att kommunismen hotar att komma hit som en flodvåg-
-om vi inte stoppar dem i Sydostasien.
Säg det till Carroll.
Vietnameserna slåss inte för kommunism, utan för självständighet.
-Först var Frankrike där, nu USA. -Vi vill bara ge dem frihet.
-Under vapenhot? -lbland är våld ett nödvändigt ont.
Just precis.
1917 var det min tur-
-efter Pearl Harbor fick Carroll och Skip rycka in-
-och snart är det Alans tur.
Alan ska ju ta över här en vacker dag.
Han hinner med det också.
Så han ska också få en massa medaljer, eller bli dödad?
Varför inte både och?
Tur att jag fick flickor, och inte pojkar.
Räcker det inte nu, far? Du blev ju precis utskriven.
Mästra mig inte, att dricka är ett av de få nöjen jag har kvar.
Dessutom har jag fått nog av att du ska leka militärexpert.
Jag är ingen expert, men jag har faktiskt också varit soldat.
Tänk, det glömde jag!
Du var ju med i det ärorika slaget om Singapore!
Japanerna tog oss på sängen.
Vi hade kanonerna riktade mot havet, men de kom bakifrån-
-och vi fick ge oss, trots att vi var tre gånger fler.
Vårt skamligaste nederlag nånsin, och där var Philip med.
Ja, det var nesligt.
Percival borde ställts inför krigsrätt.
General Percival var en tapper man, men situationen var omöjlig.
Du tillbringade kriget som japansk krigsfånge och slav, inte som soldat.
Jag överlevde åtminstone, det tycker jag förtjänar uppskattning.
Överlevnadsinstinkten är stark även hos insekter.
-Jag fick order om att ge mig. -Du borde fört gerillakrig i djungeln!
Det vet du ingenting om!
Jag tror inte mina öron.
Hur kan du säga så till mig?
Skulle jag låta ditt fylleprat vara oemotsagt?
Du är bara en lat dagdrivare som skyller allt på kriget!
Jag har aldrig skyllt nåt på kriget.
-Du lever i en fantasi! -Fantasi?!
Och du är en pompös urtidsödla.
Japanerna måste ha sparkat dig i huvudet för många gånger.
Jag ber verkligen om ursäkt för mitt uppträdande.
Det är ingen fara, jag har krossat många glas i mina dagar.
Jag trodde britter var tillknäppta.
-Vad har du för dig, Skip? -Jag vill prata med dig.
Klä på dig. Ta dig lite glass och gå och lägg dig.
-Minns du när jag var liten? -Ja, det är klart jag minns.
-Minns du när jag var ett litet barn? -Jag sa ju precis det.
Du är min grabb, men det här är viktigt.
Ta en glass och gå och lägg dig.
Kan du berätta nåt om när jag var liten?
Minns du att vi pratade nån gång, du och jag?
Vad som helst från när jag var liten.
Mamma berättade ett och annat sista gången vi sågs.
Vad berättade hon?
Hon berättade om en kusin som var så vild-
-att de fick binda honom när de skulle mata hönsen.
Precious, kallade de honom.
Nu kom strömmen tillbaka.
Klä på dig, och hitta på nåt annat.
Okej.
Sänk musiken!
Donna...
-Nu har jag klätt på mig, pappa. -Ja, det kan man lugnt säga.
Vilken unge jag måste ha varit...
-Vad tänker du på? -Jag vet inte riktigt.
Det var oundvikligt. Visst är det skönt att leva?
-Ja, det är skönt att leva. -Du låter inte så glad.
Var inte så där engelsk. Du kan knappast påstå att det inte var skönt.
-Nej, det kan jag knappast. -Var inte så konstig!
Du tänker på nåt tråkigt.
Det är inte schyst av dig att vara sån utan att berätta.
Prata med mig.
-Jag är bara väldigt trött. -lnga undanflykter nu. Berätta.
Okej.
Det som far sa... Jag var krigsfånge, men jag var ändå soldat.
Herregud...
Var det det du tänkte på?
lnte på mig eller på det vi nyss gjorde?
Du frågade ju.
Kriget är slut och pappor är pappor.
Nu ska du bara tänka på mig.
Förlåt, men du frågade faktiskt.
-Du kan ändå aldrig förstå. -Sluta.
Säg inte så, jag är inte dum i huvudet.
Var du verkligen fånge hela kriget? Stred du ingenting?
Det beror på vad man menar med att strida.
Att skjuta mot fienden och ligga i skyttevärn blev det inte mycket av.
Men jag kämpade för att överleva varje skräckfylld minut.
Nog stred jag, allt.
-Vart ska du? -Jag ska ta en cigarett.
-Ovädret höll inte i sig länge. -Det gör det aldrig.
Det är säkert redan långt borta.
-Min far är ett odjur. -Det är min pappa med.
-Tittar du mycket på teve? -Nej.
Hej, pappa.
-Ska du och Kingsley ut och jaga? -Ja, vi ska ut till Ten Mile Creek.
-Det är ju inte jaktsäsong. -Där jag jagar är det alltid säsong.
-Jag är stolt över dig. -Varför det?
Du har varit så snäll mot Kingsley.
Jag har hatat honom i 20 år, och skyllde allt på honom.
Vad hände?
När han låg där på båren på väg ut till ambulansen-
-en nybliven änkling i en främmande stad-
-som tror att han kanske ska dö själv.
Jag tyckte synd om honom, och plötsligt var jag inte arg längre.
-Vad är det där? -Det är ju iste, vännen.
Det är till din farfar. Han och Sir Kingsley ska ut och jaga.
Sir Kingsley får varmt te.
-Vill du ha lite te? -Nej, inte än.
Jag är törstig.
lnte långt härifrån-
-stod slaget vid Ten Mile Creek under inbördeskriget.
Nordstatarna stormade ned för sluttningen-
-och dödade nästan alla våra soldater.
-Du har inte med dig hundarna. -Nej, vi behöver inga hundar.
-Pappa! -Jag mediterar, Mickey.
Alan har varit hög sen i går kväll. Nu har han hällt syra i farfars iste.
-Varför skulle han göra det? -Du sa ju att han behövde det.
Helvete...
Jag har faktiskt en riktigt rolig jakthistoria om Phillip...
Vänta, vänta...
-Vad är det som händer? -Vad menar du?
Allt känns så konstigt.
Det känns svajigt... Känns det svajigt för dig?
Hur mår du, Jim?
Allt håller på att förändras! Marken och träden...
Himlen är full av ränder.
Löven böljar som vågor.
Jag har tappat balansen.
Säg att du också ser trädparaden som vinkar med sina löv.
Jag vet inte vad det är som händer.
-Du måste hem igen. -Ja... Nej, nej...
Du måste hem, låt mig hjälpa dig.
Du kan kyssa mig där bak. Först får du lov att döda mig.
Hur kom du förbi våra linjer? Jag har hela mitt kompani här, tyskjävel.
Släpp vapnet!
Har du helt mist förståndet? Jag är inte tysk!
Jag är ju Kingsley.
Det var ett bra täcknamn. Var det så du kom förbi?
Visa mig dina order!
-Vilka vann World Series 1916? -Jag har inte den blekaste aning.
Boston Red Sox.
Lassen Sie lhre Waffen fallen und die Hände über den Kopf!
Okej, okej... Lugna ner dig, Jim!
Mig lurar du inte, kålhuvud. Gapa!
Jag är engelsman. Vi stred på samma sida!
Men kriget är slut, det är 1969 nu. Snälla, ta bort geväret.
Herregud!
Jim!
-Var är pappa? -Ute och jagar med Bedford.
-Alan har hällt LSD i pappas iste. -Vad är det du säger?!
-Sa han vart de skulle? -Ja, till Ten Mile Creek.
Herren vare med oss.
Jim!
Pappa! Pappa!
Pappa!
-Pappa! -Far!
Tyst med er! Det här är inget dagis.
Pappa!
Du går ditåt, Carroll.
Du går ditåt.
Du följer med mig, Donna.
Vackert! Jag har aldrig sett nåt så vackert!
Nu måste vi gå till bilen.
-Far! -Phillip!
Jag har hittat dem!
Kom då! Hoppa i nu, din magra rackare!
-Mår du bra? -Ja, men Jim är helt från vettet.
Här kommer polackerna! Vad glor ni på?
Han har varit sån här i en och en halv timme nu.
Underbart! Underbart!
-Han är gammal och kunde ha farit illa! -Jag visste inte att han skulle jaga.
Han kunde ha skjutit ihjäl engelsmannen!
-Men det gjorde han inte. -Han kunde ha gjort det!
Vad är det med dig? Jag har uppfostrat dig bättre än så!
Vad tror du din mamma ska säga?
-Hur är det med honom? -Likadant.
Carroll säger att det kan ta tid innan ruset klingar av.
Jag är glad att du är oskadd. Jag var orolig för dig.
Jag har varit i värre knipor.
-Du får utegångsförbudl -Det bestämmer inte du!
Jag menade inte det jag sa i går.
lnte jag heller, far.
Nu lägger vi det bakom oss.
Upp på ditt rum!
-Du bestämmer inte över migl -Det gör jag visst!
Vi går vidare.
-Jag hatar digl -Du stannar där inne!
Min plånbok blev blöt i vattnet. Lägg ut allt, så det torkar.
-Okej, var är den? -Där.
Allt måste bli torrt, jaktlicensen och allt.
Och ditt jäkla brev.
Jag fattar inte... Har du haft det här med dig i alla år?
Varför inte bara säga att det berörde dig?
Man dör inte av att prata med sina barn, pappa.
Du kanske skulle bli överraskad.
Har du fel på huvudet?
Jag kan inte andas! Jag kan inte andas!
-Pappa... Jag är här. -Jag kan inte andas!
-Upp med dig.
Släpp ut mig! Jag kan inte andas här!
-Kom nu. -Jag kan inte andas, för helvete!
Jag kan inte andas!
Nej! Nej! Jag kan inte andas!
Akta tröskeln, pappa.
Håll i honom, Skip. Jag går och kokar mer kaffe.
-Ska jag hålla i dig, pappa? -Håll i dig själv, du.
Skip...
Hur står det till?
En gång i tiden tyckte jag...
...att alla såg ut som grisar med insjunkna ögon.
Allt var gult.
-Var det när du låg i kriget? -Nej, för tio minuter sen. Eller i går.
-Oj då. -Ja...
Du...
Ser du staketet där borta där vägen ser som ett stort gummiband?
Jag ser faktiskt inte mycket alls.
Du hjälpte mig sätta upp taggtråd där när du var sju-åtta år.
Jag fastnade och ramlade omkull... Jag blev helt intrasslad.
Jag hade taggtråd i håret, i skjortan och i byxorna...
När jag bad dig om hjälp började du lipa och sprang därifrån.
"Din lilla jävel", sa jag.
Sen kom du springande med en avbitartång.
"Jag har redan en avbitartång", sa jag. "Hjälp mig loss!"
Du fick alltid panik så fort nån gjorde sig illa.
Du tyckte inte om när folk hade ont.
-Var jag sju-åtta år, sa du? -Ja.
-Vad håller du på med? -Jag la armen om dig, bara.
Det känns underligt.
Okej...
-Är du blöt? -Blöt? Nej, det är jag inte.
Det känns så.
Om vi var västernbanditer skulle jag vara Jesse James.
Carroll skulle vara Pat Garrett.
Skip skulle vara Billy the Kid.
-Pat Garrett var ingen bandit. -Jo, men sen bytte han sida.
-Varför ska jag vara Billy the Kid? -Därför.
För att han var en korkad jäkel som lyckades knäppa folk av bara tur.
Det finns en bild på honom, som jag har sett.
Det ser ut som att han står och slickar i sig sitt eget snor.
-Vill du ha en hård boll mellan benen? -Helst inte.
Jag skojar bara med dig.
Nu tar vi en paus, jag är trött på att bara stå här.
-Ja, inte vet jag... -Hej.
Hunden har skitit på verandan.
-Var är alla? -Jimbo är där borta nånstans.
-Familjen Bedford, menar jag. -De for för nån timme sen.
Har de gett sig av? Varför var det ingen som väckte mig?!
lngen kom väl på tanken.
-Vad sa de, då? -De sa adjö och tackade för sig.
Dorothy skickade med dem lite matsäck.
Ville de inte hälsa till mig?
Nej, inte vad jag minns.
Du sköter dig för det mesta, men där får du inte skita.
Om man skulle se vad Jimbo har för sig...
-Det ska bli skönt att komma hem. -Ja, far.
Så du fick dig lite fitta till slut, Skip.
Jag tror jag kanske är kär.
-Vad är det? -Förlåt, men det lät så roligt.
-Nej. -Kom igen, pappa tog ju syra.
Han fick klarhet i alla sina undringar.
Fast sen glömde han allt igen när han kräktes.
Vad var det du la i mammas kista?
-Det var mellan mig och henne. -Säg vad det var.
Ett brev jag skrev, som hon aldrig fick.
Det här var starka grejer.
Tror ni inte jag har rökt gräs förut? Jag är faktiskt ingen grottmänniska.
Det är bara inget för mig.
Jag får för mig att FBl är efter mig, jag får hjärtklappning och dödsångest.
Jag och Carroll bryr oss inte om att du inte var med i kriget.
Du är vår bror och vi älskar dig. Vi är glada att du slapp.
Det är inget att avundas oss. Du skulle bara veta.
Så...
Du borde vara glad för det.
Visst är vi stolta över vad vi gjorde, men det var rena mardrömmen.
Släpp det.
Du kan ju arbeta, du kan sova och betraktas som normal.
Det kan inte vi.
Du har ju sett hur pappa behandlar oss.
Om jag väl somnar, så vaknar jag igen och tror att jag brinner.
Skulle du vilja ha det så?
Du har verkligen förmåga att paja saker.
Varför sa du så, när han äntligen satt och rökte och pratade med oss?
Det kändes rätt.
Håll den här mot ansiktet.
Därför skulle du vara Billy the Kid.
Han blev skjuten för att han aldrig tänkte sig för.
lbland måste man tänka innan man pratar.
-Jag tänker visst, Jimbo. -Nej, det gör du inte alls.
Jag försöker låta bli.
Hörni...
Nu fixar vi lite hamburgare och går hem till mig.
Okej.
Det gör vi.
-Du får köra. -Driver du med mig?
-Kör, du. -Är du säker på det?
Är ni beredda? Nu kör vi!
Jimbo! Stanna!
-Jag är ledsen, men det känns inte bra. -För helvete, Skip.
-Pappa... -Hej.
Vad är det?
Jag var på värvningskontoret i går, när du var hos farfar.
Jag har tagit värvning.
De sa att jag ska få vara med Connell.
Alla i familjen har ju gjort det.
Jag såg en bild på några grabbar i Vietnam.
De stod där bland palmerna i bar överkropp, med gevären över axeln.
Det såg så jävla rock'n 'roll ut.
Jag vill göra nåt häftigt, inte bara ruttna bort här.
Jag är 18 år, så jag behöver inte ditt tillstånd.
Översättning: Karl Hårding
Synk: stoffinho17
www.SweSUB.nu - För mer texter